MICUL DEJUN LA TIFFANY
Hei, dragă, ce se întâmplă aici?
O, bună.
Domnișoară Gorightly!
Într-o bună zi... Într-o bună zi...
Domnișoară Gorightly!
O să mergi la toaletă și n-o să te mai văd după aceea.
- Haide, Harry... - Harry era celălalt tip.
Eu sunt Sid Arbuok. Mă placi, mai ții minte?
Domnișoară Gorightly! Protestez!
Dragă, îmi pare rău, dar mi-am pierdut cheia.
Asta a fost acum două săptămâni.
Nu se poate să mă suni întruna.
Mă deranjezi! Trebuie să-ți faci o cheie!
Dar le pierd pe toate.
- Haide. Mă placi. - Te prețuiesc, domnule Arbuok.
- Noapte bună. - Așteaptă! Ce e asta?
Mă placi. Sunt un tip plăcut.
Mă placi. Am ridicat cecurile pentru cinci persoane...
Prietenii tăi.
Când ai vrut să faci modificări în baie, ți-am dat 50 de dolari.
Asta îmi dă niște drepturi.
În 30 de secunde chem poliția!
Tot timpul, deranj!
Nu pot să dorm!
Trebuie să mă odihnesc! Sunt artist!
Am să-i chem pe cei de la "Moravuri" aici!
Nu fi supărat. N-o să se mai repete.
Și s-ar putea să te las să faci pozele alea.
Când?
Într-o bună zi.
Oricând.
Noapte bună.
Îmi pare rău că te-am deranjat. Nu puteam deschide ușa.
Cred că mi-au trimis cheia de sus.
Nu puteam deschide ușa de jos.
Spuneam că eu cred că mi-au trimis cheia... de sus.
Nu puteam deschide ușa de jos. Iartă-mă că te-am trezit.
E în ordine.
Se putea întâmpla oricui... Se întâmplă deseori. Noapte bună.
Îmi pare rău...
Îmi pare rău că te deranjez, dar aș putea să dau un telefon?
Sigur.
De ce nu?
Mulțumesc.
Ei bine, e...
un locșor drăguț, ce ai tu aici.
Și tu te-ai mutat de curând, nu?
Stau aici de vreun an.
Telefonul e acolo.
Ei bine, era.
Ah, îmi amintesc.
L-am înghesuit în geantă ca să amortizez sunetul.
Îmi pare rău...
Se simte bine?
Sigur. E bine, nu-i așa, pisico?
Biată pisică bătrână.
Amărâtule. Un amărât fără nume.
Nu am nici un drept să-i dau un nume.
Nu ne aparținem unul celuilalt. Doar ne-am întâlnit într-o zi.
Eu nu vreau să-mi aparțină nimic
până când nu voi găsi un loc în care eu și lucrurile să ne potrivim bine.
Nu știu exact unde se află locul ăsta, dar știu cum arată.
E ca la Tiffany.
Tiffany? Adică magazinul de bijuterii?
Da.
Sunt nebună după Tiffany.
Ascultă.
Știi cum sunt zilele când te apucă pandaliile?
Pandalii? Vrei să spui când ești melancolic?
Melancolic ești când ești gras sau când plouă, atât.
Pandaliile sunt îngrozitoare.
Dintr-o dată ți se face frică și nu știi de ce.
- Ai simțit asta vreodată? - Sigur.
Când am pandalii, singurul lucru care mă ajută
este să iau un taxi până la Tiffany.
Mă calmează imediat.
Liniștea și măreția locului.
Acolo nu se poate întâmpla nimic rău.
Dacă aș găsi un loc adevărat
care să mă facă să mă simt ca la Tiffany, atunci...
aș cumpăra niște mobilă și i-aș da un nume pisicii.
Scuză-mă. Voiai ceva.
Telefonul.
Trebuia să mă întâlnesc cu cineva.
Acum e ora 10, joi dimineața?
Tocmai am coborât din avion. Nu sunt sigur.
Joi. Astăzi e joi?
- Așa cred. - Joi! Nu se poate!
E prea înfiorător!
Ce e așa de înfiorător la ziua de joi?
Nu-mi aduc niciodată aminte când vine.
Miercurea, în general, nu apuc să mă culc
pentru că trebuie să-l prind pe cel de la 10:45.
Sunt așa de rigizi cu orele de vizită.
Fii drăguț și uită-te sub pat
după o pereche de pantofi din piele de crocodil.
Trebuie să fac ceva cu felul în care arăt.
Nu pot să merg la Sing Sing cu o față tristă.
Sing Sing?
Ridicol nume pentru o închisoare.
Are mai mult sonoritate de operă.
Negru, crocodil.
Toți vizitatorii se străduiesc să arate cât mai bine.
E impresionant să vezi femeile purtând cele mai frumoase haine ale lor.
Le ador pentru asta. Și îmi sunt dragi și copiii.
Ar trebui să fie trist să vezi copii acolo, dar nu e.
Au panglici în păr iar pantofii le strălucesc.
După cum înțeleg eu,
mergi să vizitezi pe cineva la Sing Sing.
Poți să spui ce fel de persoană te consideră un bărbat
după cerceii pe care ți-i dăruiește.
Trebuie să spun că-ți umblă mintea.
- Pot să întreb pe cine? - Pe cine vizitez?
Cred că asta am vrut să spun.
Nu știu dacă să-ți spun sau nu.
Nu mi-au spus niciodată să nu spun.
Jură că nu spui nimănui! Fă-ți cruce și sărută-ți cotul!
O să încerc.
Probabil că ai citit despre el. E Sally Tomato.
Sally Tomato?
Nu fi așa de șocat.
N-au putut dovedi că făcea parte din Mafie,
cu atât mai puțin că era șeful ei.
Au dovedit doar că a înșelat fiscul.
E un bătrânel drăguț.
N-a fost iubitul meu sau altceva.
Nu l-am cunoscut înainte să intre la închisoare.
L-am văzut în fiecare joi, în ultimele șapte luni.
M-aș duce și dacă nu m-ar plăti.
- Pantofi. - N-am găsit decât unul.
- Te plătește? - Da. Avocatul lui..
Dacă o fi avocat, lucru de care mă îndoiesc.
Are doar un serviciu de robot automat
și întotdeauna vrea să ne întâlnim la Hamburger Heaven.
Te-am găsit, ticălosule. Mulțumesc.
Cu plăcere.
Rochie... Rochie...
Uite-o aici... Geantă.
Și o pălărie.
Uite-o.
Oricum, acum șapte luni, acest așa zis avocat
m-a întrebat dacă nu vreau să înveselesc un bătrânel
și să primesc 100 de dolari pe săptămână.
I-am spus: "Ai nimerit la o altă Holly Golightly."
Eu câștig atâta numai mergând la toaletă.
Orice gentleman îi dă unei fete 50 de dolari pentru toaletă.
Și pentru taxi, încă 50.
Apoi mi-a spus că pe clientul lui îl cheamă Sally Tomato.
Sally m-a văzut undeva
și m-a admirat de la distanță.
Așa că n-ar fi o faptă bună dacă l-aș vizita?
Cum puteam să refuz? Era sălbatic de romantic.
Cum arăt?
Foarte bine. Trebuie să spun că sunt uimit.
N-aș fi reușit, fără tine.
Geanta...
Sună-mă oricând dorești.
Sunt la etaj. Sau voi fi îndată ce o să mă mut.
Pa, pisică.
Vrei să spui că-ți dă 100 de dolari pentru o conversație de o oră?
Domnul O'Shaughnessy o face când îi transmit prognoza meteo.
Nu e treaba mea, dar ai putea da de necaz.
Ține-mi asta.
Și ce vrei să spui cu prognoza meteo?
E un mesaj pe care i-l transmit domnului O'Shaughnessy,
ca să știe că am fost acolo.
Sally îmi spune ce să-i spun că de exemplu...
"E un uragan în Cuba",
"Sunt nori la Palermo", chestii dintr-astea.
Nu te teme pentru mine. Îmi port singură de grijă de multă vreme.
Taxi!
- N-am putut niciodată să fac asta. - E ușor.
Paul.
Am întârziat. Știu.
Ai rămas încuiată pe-afară? Nu ți-au dat cheie?
Of, dragă. Îmi pare rău.
Nu, am cheia, bine
Domnișoară Golightly, vecina mea, fii bună și lasă-mă să intru.
Domnișoara Golightly e în drum spre Sing Sing.
Doar în vizită, bineînțeles.
Domnișoara Golightly,
doamna Falenson, decoratoarea mea...
- Îmi pare bine. - Îmi pare bine.
Dragă. Lasă-mă să te privesc.
- Ai terminat? - Zborul a fost chiar așa de neplăcut?
Grand Central station și repede, dragă.
Nu sunt decât trei săptămâni de când te-am lăsat în Roma.
Parcă au trecut ani.
- Ai văzut apartamentul? - Nu încă.
Am fost rea, dar n-am putut să rezist.
L-am aranjat fără tine.
Cred că e scump,
dar dacă îl detești din tot sufletul, putem s-o luăm de la capăt.
Hei, dragă! Unde mergi?
Hai, dragă. Deschide ușa.
Ah, fii bună!
Strici o petrecere așa de frumoasă...
Haide, dragă. Deschide ușa.
Hei, orchestra cânta.
Uf, haide, dragă.
Domnișoară Golightly, trebuie să protestez din nou!
Dacă nu oprești fonograful acum,
am să chem poliția!
Da. E mult mai bine.
Care-i problema, dragă?
Haide. Ești un copil bun. Deschide ușa.
Haide, dragă, aștept.
- E-n regulă, eu sunt. - Așteaptă o clipă. Domnișoară...
Golightly. Holly Golightly.
Locuiesc la etaj. Ne-am întâlnit azi dimineață, țineți minte?
Da.
E-n regulă. A plecat.
Lucrează târziu pentru un decorator.
Jos e cel mai îngrozitor om.
E drăguț când e treaz, dar după un pahar de vin,
Doamne, ce bestie.
M-am săturat așa de tare de el, că am ieșit pe fereastră.
Poți să mă dai afară dacă vrei,
dar stăteai așa de confortabil acolo și prietena ta, decoratoarea, a plecat
și se făcuse frig afară.
Și am auzit că oamenii din New York
nu ajung niciodată să-și cunoască vecinii.
Ei bine, cum a fost la Sing Sing?
Bine. Am prins trenul și toate celelalte.
Și care e starea vremii?
"Turbulențe mărunte dinspre"
"Block Island către Hatteras"... sau ce-o fi însemnând asta.
Știi, ești un scump. Chiar că ești.
Și semeni puțin cu fratele meu, Fred.
Te superi dacă-ți spun Fred?
De loc.
300. E foarte generoasă.
E pe săptămână, pe oră, sau cum?
Gata, petrecerea s-a terminat. Afară.
Of, Fred. Dragul meu Fred, îmi pare rău.
N-am vrut să-ți rănesc sentimentele. Nu fi supărat.
Voiam să spun doar că înțeleg.
Înțeleg perfect.
Mai stai pe-aici. Prepara-ți ceva de băut.
- Aruncă-mi halatul. Îți pregătesc eu. - Stai acolo.
Trebuie să fii complet epuizat.
Vreau să spun că e târziu
și tu dormeai adânc și restul...
Cred că știu la ce te gândești. Că sunt "tres fou" sau ceva de genul ăsta.
Nu ești mai "fou" decât alții.
Ba da, toată lumea spune. Dar nu mă deranjează.
E util să fii banana din vârf în departamentul de șoc.
Oricum, tu cu ce te ocupi?
- Sunt scriitor, cred. - Crezi? Nu știi?
Bine, e o afirmație. E la afirmativ.
Sunt scriitor.
Singurul scriitor cu care am ieșit este Benny Shacklett.
A scris o groază pentru cei de la TV, dar ce nemernic.
Spune-mi, ești scriitor adevărat?
Adică cumpără cineva ce scrii tu? Sau ce publici?
Ei cumpără ce-i la modă.
Ale tale?
Toate cărțile astea?
E o singură carte,
în 12 exemplare.
"Nouă vieți" de Paul Varjak.
Sunt povestiri.
Hm... Nouă.
Spune-mi una.
Nu sunt din cele care se pot povesti.
Prea porcoase?
Da, cred că sunt și porcoase,
dar numai din întâmplare.
În cele mai multe găsești mânie, sensibilitate, trăiri intense
și cel mai murdar dintre toate cuvintele: promițătoare.
Așa au spus în "The Times Book Review", în 1 octombrie 1956.
- 1956? - Da.
E o întrebare indiscretă, dar ce-ai mai scris în ultima vreme?
În ultima vreme am lucrat la un roman.
- În ultima vreme, din 1956? - Un roman cere timp.
- Vreau să înțeleg. - Nu mai scriu povestiri.
Nu vreau să-mi irosesc talentul cu lucruri mărunte.
Mi-l păstrez pentru ceva măreț.
Scrii în fiecare zi?
Sigur.
- Astăzi? - Sigur.
Ce frumoasă mașină de scris.
Desigur.
Nu scrie decât proză promițătoare, sensibilă și plină de trăiri intense.
N-are bandă tușată.
Nu?
Nu.
Ai spus ceva azi dimineață care m-a obsedat toată ziua.
Ce anume?
Chiar îți dau 50 de dolari de câte ori mergi la toaletă?
Bineînțeles.
Cred că o duci foarte bine.
Încerc să pun bani de-o parte, dar nu prea reușesc.
Știi, chiar că semeni mult cu Fred.
Nu l-am văzut de când aveam 14 ani. Atunci am plecat de acasă.
Avea deja 1.85 metri.
Probabil că untul de arahide l-a făcut să crească atâta.
Toată lumea zicea că e nebun, la cât unt de arahide mânca.
Dar nu era nebun,
era doar dulce și înalt și... groaznic de încet.
Bietul Fred. Acum e în armată.
E cel mai bine pentru el până strâng eu destui bani.
- Și pe urmă? - Pe urmă Fred și cu mine...
Am fost o dată în Mexico.
E un loc foarte bun ca să crești cai.
Am văzut un loc lângă mare care...
Fred se pricepe foarte bine la cai.
Dar până și în Mexico pământul costă ceva.
Orice aș face, n-am niciodată mai mult de 200 de dolari în bancă.
Nu se poate să fie 4:30.
Pur și simplu nu se poate.
Te superi dacă vin lângă tine o clipă?
E în regulă. Chiar că e.
Suntem prieteni și atât.
Suntem prieteni, nu-i așa?
Sigur.
Bine, hai să nu mai spunem nici un cuvânt.
Hai să dormim.
Unde ești, Fred?
E frig.
E zăpada și... bate vântul.
Ce e? Ce s-a întâmplat?
De ce plângi?
Dacă e să fim prieteni, hai să lămurim chiar acum un lucru.
Nu-mi plac băgăcioșii.
- Da. - Lucille, dragă?
Am încercat din răsputeri să dau de tine.
Bill tocmai s-a întors...
cu o zi mai devreme, scârbă...
așa că trebuie să mă retrag.
O să le explici tu celorlalte fete?
Ești o scumpă.
Poate reușim să luăm prânzul împreună, mâine.
- Te sun mâine dimineață. - Cum spui tu.
O să supraviețuiești fără mine în seara asta?
Sigur. S-ar putea chiar să mă arunc bărbătește în vâltoarea scrisului.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Te-a păsat, nu-i așa, Polly, dragă?
Așa-ți trebuie, gură spartă.
- Buon giorno. - Poftim?
Nu bei?
Ai buzunarele pline cu bani? Cum ți se spune?
Care-i numele tău? Cum te cheamă?
- Irving. - A, da. Perfect, perfect.
E minunat, Irving.
Mă întorc imediat, Irving, dragă.
Da? Puștiul e tot sub duș. Ești așteptată?
Am fost invitată, dacă asta vrei să spui.
Nu mai face mofturi. Intră.
E o petrecere. O grămadă de personaje vin neinvitate.
Să-ți iau ceva de băut. Bei ceva?
- Atunci o să-ți iau ceva de băut. - Bine.
Hei, scumpo, ți s-a rupt fusta.
- Ce bei? - Bourbon.
- Cu gheață? - Da... Nu, cu apă.
- Vrei gheață mai întâi? - Da. Nu prea multă.
Bine. O să te destindă.
- Îl cunoști de mult pe puști? - Nu foarte. Eu locuiesc sus.
Uită-te la casa asta. Ce loc. E de necrezut. Ce înghesuială!
Ce crezi?
- Despre ce? - E ea sau nu e ea?
Stai o clipă. Așteaptă.
- Harriet! - Bună, J.B.
"J.B.? Ce-i asta"?
- O știi pe Gil. - Da. Ce mai faci?
- Ce zici de o băutură? - În bucătărie. Găsești tot ce-ți dorești.
Deci... Of, dragă, tu ești.
Fred, dragule, mă bucur că ai putut să vii.
Ți-am adus un cadou pentru cărțile tale.
Ești dulce.
Nu-i așa că arată bine? Dă-mi o țigară, O.J.
O.J. e un agent grozav. Știe o groază de numere de telefon.
Ce număr are Jerry Wald?
Haide, las-o baltă.
Dragă, vreau să-l suni și să-i spui că Fred e un geniu.
Nu te mai roși, Fred. Nu tu ai spus-o, eu am spus-o.
Nu mai trage de timp, O.J. Spune-mi cum o să-l faci pe Fred bogat și faimos?
Lasă-ne pe mine și pe Fred să aranjăm asta, da, păpușă?
Bine, dar ține minte, eu sunt impresarul.
Are deja o decoratoare... Eu sunt impresarul.
Oprește-te.
Bună, băieți. Haideți înăuntru.
Aveți în bucătărie tot ce vă trebuie.
Deci, ascultă, Fred, dragule... Ce?
- Nu, e Paul, dragă. - Am crezut că e Fred, dragă.
- Nu. - Ba da. Am crezut că e Paul, dragă...
- Răspunde la întrebare. E sau nu e? - E sau nu e ce?
O prefăcută..
Nu știu. Nu cred
Nu crezi... Ei bine, greșești. Este!
Pe de altă parte, ai dreptate, pentru că e o prefăcută autentică.
Pentru că ea chiar crede toate prostiile astea.
Acuma, mie chiar îmi place puștiul. Chiar îmi place.
Sunt sensibilă, de aia.
Trebuie să fii sensibil ca să-ți placă puștiul. Știi ce vreau să spun.
E sclipirea poetului. Știi ce vreau să spun.
O cunoști de mult?
Eu am descoperit-o. Eu sunt O.J. Berman. Acum câțiva ani...
Era doar un copil. Era stilată, avea clasă... Știi tu...
- Ce avea? - Clasă. Da, avea clasă...
Dar nu știai ce vrea să spună când deschidea gura,
era o mocofană din vârf de munte sau de la țară.
Știi cât a durat să-i șterg accentul acela?
Nu.
Îți spun eu. Un an. Știi cum am făcut?
I-am dat lecții de franceză.
Mi-am imaginat că, odată ce va putea imita franceza,
va putea imita și engleză.
Și, la sfârșit, am aranjat și o mică audiție pentru un film.
Ei bine, cu o seară înainte de audiție...
Să mă sinucid, nu alta... Sună telefonul. Ridic...
"O.J. la telefon." Zice: "Bună, sunt Holly".
- "Holly, parcă ai fi departe..." - "Sunt la New York" zice ea.
"Nu se poate să fii la New York. Mâine ai audiție."
Zice: "Sunt aici pentru că n-am văzut niciodată New York-ul"
"Ia un avion și întoarce-te!" Ea zice: "Nu vreau."
"Cum adică? Ce vrei, de fapt?"
Ea zice: "Asta vreau."
- Fred, dragă... - E Paul, dragă.
Sigur. Nu-mi spune că nu e o prefăcută.
Irving! Dragule, unde ai fost?
Mike, dragule, am încercat toată ziua să dau de tine.
Robotul nu răspunde.
Asta e problema cu roboții...
Ei bine, presupun că... Și după toate alea zice...
- Oră, dragă. - Ce?
Ora?
- Ai un ceas? - Nu.
- O, stai să văd. 6:45. - Mulțumesc.
Chiar a fost necesar?
Grozavă petrecere. Oricum, cine sunt toți ăștia?
Cine știe? Nu contează.
Nu te deranjează, nu-i așa, dragule?
Întăriri.
Chiar aici.
Holly, dragă!
Aia cine e?
Mag Wildwood.
E model, dacă îți vine să crezi și e îngrozitor de plicticoasă.
Dar uite la bunătățile care vin cu ea.
Arată bine,
dacă îți plac bărbații frumoși, cu înfățișare prosperă,
cu aer pasional și prea mulți dinți.
Mă refeream la celălalt.
- Celălalt? - E Rusty Trawler.
E al nouălea om bogat din America sub 50 de ani.
Asta e o informație remarcabilă pe care e bine s-o ai la îndemână.
Eu țin cont de chestiile astea.
- Scuză-mă. Îmi datorezi 47... - Ține asta o clipă, dragă.
Mag, dragă, ce faci aici?
Eram sus, lucrăm cu Yunioshi
niște chestii de Paște pentru Bazar,
când băieții ăștia drăguți au venit să mă ia.
A fost o greșeală, desigur. Mi s-au încurcat firele pe undeva.
Au fost amândoi foarte drăguți.
Pot să ți-l prezint pe José Silva Pereira?
E din Brazilia.
Domnișoară Golightly.
Foarte drăguț din partea ta să mă lași să iau parte la petrecerea ta.
Sunt foarte interesat de cultură nord-americană.
Am văzut deja la Statuia Libertății
și Restaurant Automatique,
dar e prima dată
că mă aflu într-o casă tipic nord-americană.
Nu ți se topește în gură?
Și acesta este domnul Rusty Trawler.
Domnișoară Golightly.
Nu te superi pe mine că l-am adus?
- Sigur că nu, dragă. - Mă bucur.
Acum, cine îmi aduce un bourbon?
- O.J. - Da.
Îi aduci tu domnișoarei Wildwood ceva de băut?
Cine e domnișoara Wildwood?
Domnule Berman, nu am fost prezentați.
Eu sunt Mag Wildwood din Wildwood, Arkansaw.
Asta e o regiune... deluroasă.
Acum, simte-te ca acasă.
Nu te deranja.
Mă bucură să observ obiceiurile țării dumneavoastră.
Bine, așa să faci.
Acum haide, domnule Trawler.
Hai să vedem ce putem găsi să te amuze.
Nu trebuia să vin să te iau.
În ultima clipă, am...
Uite, nu trebuia să te iau.
Da?
Domnișoară Gorightly! De data asta te avertizez!
De data asta chiar că am să chem poliția!
Bună seara!
E ceva important?
Nu. Sunt tipii de sus, se plâng de gălăgie.
E furios?
A zis ceva despre chemat poliția.
O, poliția... Poliția?
Nu se poate. Mai bine s-o găsesc pe domnișoara Wildwood și să plecăm.
Dacă crezi că pot găsi un iubit de-al meu
agitându-se după un gunoi ieftin de Hollywood.
Mag, dragă, ești plicticoasă.
Taci din gură!
Știi ce-o să ți se întâmple?
Am să te duc la grădina zoologică și am să te dau iacului să te mănânce.
Imediat ce termin asta de băut.
Pârtie!
Scuze.
- O, bună seara, Ed. - E Paul, dragă.
Ți-l amintești pe Irving, nu-i așa?
- Acesta e José. - Îmi pare bine.
Mă bucur să te văd.
Hoți de bijuterii.
Sally mă ajută la contabilitate.
N-am de loc cap pentru cifre.
Încerc cu disperare să economisesc niște bani.
Pur și simplu nu pot.
El mă pune să notez totul.
Ce primesc, ce cheltuiesc.
Am avut un cont în bancă. M-a pus să mă descotorosesc de el.
Zice că e mai bine să operezi cu cash, taxele sunt mai mici.
Într-o zi, d-le Fred, să iei cartea asta și s-o transformi într-un roman.
E totul aici. Trebuie doar să completezi amănuntele.
Ar fi bună pentru o comedie.
Nu. Nu, nu cred.
Cartea asta ar frânge inimi.
"Domnul Fitzsimmons... toaletă, 50$."
"Mai puțin 18$... reparații rochie neagră de mătase."
"Mâncare pentru pisică 27 cenți."
Sally, dragă, te rog încetează. Mă faci să roșesc!
Dar ai dreptate în legătură cu Jack Fitzsimmons. E un adevărat nemernic.
Presupun asta, desigur. Eu nu cunosc decât nemernici.
Exceptându-l pe Fred, desigur.
Crezi că Fred e drăguț?
Pentru tine... Sper că e.
Sărută-mă. La revedere, unchiule Sally. Pe săptămâna viitoare.
La revedere, unchiule Sally.
La revedere și nu uita să-mi trimiți cartea aia.
N-o să uit.
O, și starea vremii?
O, da.
"Se așteaptă o fulguială în New Orleans weekend-ul ăsta."
Se așteaptă o fulguială în New Orleans weekend-ul ăsta?!
Nu e foarte ciudat?
Cred că n-au avut zăpadă în New Orleans de un milion de ani.
Nu știu de unde le scoate.
Moon River
mai lat de o milă
te traversez cu stil
Într-o zi
o, făuritor de vise,
tu, care frângi inimi
oriunde te duci
voi merge și eu.
Doi hoinari
plecați să vadă lumea.
Sunt așa de multe în lume
de văzut.
Urmărim
același capăt
al curcubeului
ce ne așteaptă după colț
pe prietenul meu,
Moon River
și pe mine
- Bună. - Bună.
- Ce faci? - Scriu.
Bine.
Păi atunci, salut.
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu.
Probabil că nimic.
Vreau să văd dacă mai e acolo.
Să vezi dacă mai e acolo cine? Despre ce vorbești?
Uite.
Vezi? L-am văzut ieri după-amiază.
Nu ți-am spus nimic. Nu am vrut să par nevrotică, dar...
- Acum, că e iarăși acolo... - Cine crezi că e?
Poate fi oricine, bineînțeles,
dar ce mi-a trecut prin minte a fost...
Dacă Bill a pus să ne urmărească?
Bine, o să mă ocup eu de asta.
Nu. N-o face. Te rog.
Dacă asta e, nu faci decât să agravezi lucrurile.
Voi fi atent. Așteaptă aici.
Dragă, te rog să n-o faci. Nu cred că ar trebui s-o faci.
Ușor.
Vreau doar să aflu despre ce e vorba.
Bine, ce dorești?
Fiule, am nevoie de un prieten.
Ăsta sunt eu. Asta e ea,
împreună cu fratele ei, Fred.
Ești tatăl lui Holly?
N-o cheamă Holly,
ci Lula Mae Barnes.
Cel puțin așa se numea până când s-a măritat cu mine.
Sunt soțul ei, Doc Golightly.
Paul Varjak.
Sunt veterinar. Mă ocup de animale.
Am și o fermă lângă Tulip, în Texas.
În curând fratele ei, Fred, se va întoarce din armată.
Locul lui Lula Mae e acasă, lângă soțul și copiii ei.
Copii?
Ăștia sunt copiii ei.
Are patru copii?
N-am spus că e mama lor naturală.
Mama lor, o femeie deosebită,
a murit în 4 iulie 1955, de Ziua Independenței.
Era în anul secetei. Când m-am căsătorit cu Lula Mae, avea 14 ani.
S-ar spune că o fată de vârsta asta
nu prea știe ce face.
Însă Lula Mae era o persoană cu totul deosebită.
Ne-a frânt inimile când a fugit.
N-avea nici un motiv s-o facă.
Fetele mele făceau toate treburile casei.
Lula Mae n-avea decât să se odihnească.
Se îngrășase, în timp ce fratele ei
a crescut cât un uriaș.
Erau total schimbați față de când au venit prima dată la noi.
Doi tineri neștiutori și sălbatici...
I-am prins în curte, pe când furau lapte și ouă de curcă.
Lula Mae și fratele ei locuiau împreună cu niște terchea-berchea,
cam la 60 de km de Tulip.
Avea toate motivele să fugă de acolo,
dar n-avea nici unul să plece de la mine.
Dar fratele ei? Și el a fugit?
Nu. Fred a stat la noi până când a plecat în armată.
De asta am venit.
Am primit o scrisoare de la el. În februarie, se întoarce acasă,
așa că am venit s-o iau și pe ea.
Locul ei e împreună cu soțul, cu copiii și cu fratele ei.
Era în pungă... Îl vrei?
N-am înțeles niciodată de ce a fugit.
Să nu-mi spui că nu era fericită.
Nu tăcea din gură nici o clipă.
Mereu avea ceva interesant de spus,
mai ceva ca la radio.
În noaptea în care am cerut-o de soție, am plâns ca un copil.
Mi-a spus: "De ce plângi, Doc? Sigur că mă mărit cu tine".
"N-am mai fost căsătorită până acum".
Am râs și am strâns-o tare în brațe.
"N-am mai fost căsătorită până acum"!
Ascultă, fiule, am nevoie de un prieten.
Nu vreau s-o iau prin surprindere și s-o sperii.
Poartă-te ca un prieten și spune-i că am venit.
Faci asta pentru mine?
Sigur, Doc, dacă asta vrei.
Să mergem!
În regulă.
Eu sunt.
Dragul meu, tocmai plecam.
Sunt în întârziere o jumătate de oră.
Poate bem ceva împreună, mâine.
Sigur, Lula Mae,
dacă vei mai fi aici, mâine.
Te rog spune-mi unde e!
Dumnezeule! Lula Mae!
Iubito, ăștia nu-ți dau să mănânci nimic, aici? Ești așa de slabă!
- Bună, Doc! - Dumnezeule, Lula Mae!
A venit raiul pe pământ!
Ce s-a întâmplat? Te simți bine?
Așa cred. Ba nu! Fred, vrei să mă ajuți?
- Dacă pot... - Vino cu mine și cu Doc la autogară.
Crede că o să mă întorc cu el. Am nevoie de ajutor.
Nu cred că mă descurc singură.
Holly, ce pot face eu? E soțul tău!
- Ba nu e. - Nu?!
Căsătoria a fost anulată de ani de zile, dar el nu vrea să accepte.
Te rog, Fred! O să-i spun că vii să ne conduci.
Nu-i spune nimic.
Ne întâlnim jos, peste o oră. Te rog!
Așteaptă-mă aici, scumpo.
Mă duc să iau bagajul.
Mă duc să caut niște reviste.
Fred, te rog, nu mă părăsi!
Atențiune, vă rog.
De la peronul 5, pleacă în direcția Dallas...
Philadelphia, Columbus, Indianapolis, Terre Haute,
St. Louis, Tulsa, Oklahoma City, Denison, Dallas.
Haide, Lula Mae! E autobuzul nostru.
Doc, nu merg cu tine.
Hai să mergem liniștiți...
Aș vrea să mă înțelegi. Ajută-mă, Fred!
Fiule, îți sunt recunoscător pentru ajutor, dar asta este între noi doi.
Sigur, Doc...
Te iubesc, Lula Mae!
Știu. Tocmai aici e problema.
E greșeala pe care o faci mereu... Încerci să iubești o sălbăticiune.
Mereu aduceai acasă animale sălbatice.
Odată ai adus un șoim cu o aripă ruptă,
altă dată o pisică sălbatică cu un picior fracturat.
Ții minte?
Lula Mae, trebuie să-ți spun...
Nu trebuie să te atașezi de sălbăticiuni.
Cu cât o faci mai mult, cu atât ele devin mai sălbatice.
Ajung îndeajuns de puternice încât să fugă în pădure
sau să-și ia zborul către un copac și de acolo spre cer.
Lula Mae, trebuie să-ți spun ceva.
Scuză-mă.
Acum câteva săptămâni, am primit o scrisoare de la Fred.
De la Fred? E bine, nu-i așa?
Da, așa cred.
Mi-a scris că se întoarce în februarie.
În februarie?
Mai sunt doar patru luni!
Trebuie să te întorci împreună cu mine, Lula Mae!
Trebuie să te întorci, locul tău e lângă noi.
Doc, trebuie să înțelegi. Nu mă pot întoarce.
Trebuie să înțelegi ce îți spun.
Nu vreau să te forțez, dar n-am încotro.
Dacă nu vii cu mine,
îi voi scrie lui Fred să facă bine
să-și găsească un alt adăpost și să-și poarte singur de grijă.
Doc, să nu faci asta! Să nu-i scrii asta!
Îi voi scrie eu și îi voi spune că vreau să stea aici, cu mine.
O să am eu grijă de el!
Spui prostii, Lula Mae!
Nu-mi mai spune așa! Nu mai sunt Lula Mae!
Bine, Lula Mae.
Cred că știi tu ce faci...
Ai grijă de ea, fiule!
Măcar vezi să mănânce din când în când!
Sigur, Doc...
E atât de slabă!
Te rog, Doc. Te rog să înțelegi!
Te iubesc, dar nu mai sunt cea de altădată.
Nu mai sunt!
Dragă Fred, știi care e cel mai îngrozitor lucru?
Încă mai sunt Lula Mae. Am 14 ani, fur ouă de curcă
și alerg printre trandafiri sălbatici.
Numai că acum îmi spun că sunt la pământ.
E prea devreme ca să mergem la Tiffany.
Cred că cel mai bun lucru ar fi să bem ceva.
Da, am mare nevoie de asta.
Fred, dragul meu, faci tu cinste?
Sigur.
Promite-mi că n-o să mă duci acasă până când n-o să fiu beată.
Până când n-o să fiu beată criță!
Crezi că are talent?
Un talent înnăscut, autentic?
Nu.
E un talent de suprafață,
nu unul autentic.
Minunat!
Crezi că e bine plătită?
Cu siguranță!
Dă-mi voie să-ți spun ceva.
Dacă aș avea banii ei, aș fi mai bogată decât ea.
- Cum așa? - Aș păstra "magazinul cu dulciuri".
Bătrânul Sally Tomato... El e "magazinul meu cu dulciuri".
Mereu m-aș putea baza pe el,
de aia aș avea mai mulți bani decât ea.
Hai să ieșim puțin la aer!
Orice individ, Tom, Dick sau Harry...
Rectific!
Tom, Dick sau Sid. Harry era un prieten.
Deci, fiecare Tom, Dick sau Sid crede...
Crede că, dacă invită o fată la cină,
ea se va transforma într-o pisicuță blândă cu care să facă ce vrea. Am dreptate?
În ultimele două luni, i-am numărat,
am luat cina cu 26 de nemernici.
27, dacă-l socotim și pe Benny Shacklett,
care, în multe privințe, era un nemernic și jumătate.
- Mi-am uitat cheia. - Nu-i nimic. Am sunat la Yunioshi.
Vrei să știi ce e ciudat?
Deși majoritatea nemernicilor
îți dau 50 de dolari pentru toaletă,
am descoperit că am în cont cu nouă dolari
mai puțin decât acum șase luni.
Așa că, dragul meu Fred,
în seara asta am luat o hotărâre crucială.
Care anume?
Mă retrag!
- Felicitări! - Nu rentează, nici economic, nici social.
Renunț.
Domnișoară Golightly! De data asta
nu mai chem poliția, ci pompierii!
Dacă e nevoie, sun și la Ministerul Sănătății!
Liniște acolo! Vreți să treziți toată casa?
După cum spunea domnișoara Golightly
înainte de a fi întreruptă cu brutalitate,
domnișoara Golightly își anunța intențiile
de a-și pune talentul de necontestat
în slujba capturării unei prăzi,
în scopuri matrimoniale.
E vorba de dl Rutherford Trawler,
"Rusty" pentru cei mulți amici ai lui.
- Cine? - Rusty Trawler.
L-ai întâlnit la petrecerea mea, acum câteva săptămâni.
A venit cu Mag Wildwood.
Nu latino-americanul ăla drăguț,
celălalt, care seamănă cu un porc.
Ții minte?
Al nouălea în topul celor mai bogați bărbați sub 50 de ani...
Ah...
Citesc oare, dezaprobare? În ochii tăi?
Ghinion, amice,
pentru că așa se va întâmpla.
Bună, pisico!
- Holly, ești beată! - Așa e.
E adevărat. Dar n-are nici o importanță.
Ce vrei să faci?
Cred că ar trebui să bem
pentru noua doamnă Rusty Trawler. Pentru mine...
Ușurel...
Ce e? Nu crezi că pot s-o fac?
Spune-mi! Mă interesează. Nu crezi că pot?
Ai auzit ce-a spus Doc.
Fratele meu vine din armată în februarie,
iar el nu vrea să-l primească.
Depinde numai de mine.
Nu știu de ce nu înțelegi.
Am nevoie de bani și o să fac orice ca să-i obțin.
Luna viitoare pe vremea asta,
voi fi noua doamnă Rusty Trawler.
Cred că trebuie să bem pentru asta.
S-a terminat... Ce păcat!
Ai niște whisky, sus?
Ai băut destul.
Du-te și adu whisky!
Ți-l plătesc.
Holly, te rog!
Tu nu ești de acord cu mine. Nu accept băutură
de la cineva care mă dezaprobă.
Să nu uiți că pot să-mi plătesc singură băutura!
Nu accept băutură de la domnii care dezaprobă ceea ce fac,
mai ales de la cei
întreținuți de alte femei.
Ia-i!
Cred că ești obișnuit să primești bani de la femei.
Dacă aș fi în locul tău, n-aș arunca banii așa.
Rusty Trawler nu merită efortul!
Durează exact patru secunde
ca să mergi de aici până la ușă.
Îți dau două!
Bună! Am venit să vorbim despre seara trecută.
Apoi am văzut ziarul
și m-am simțit jenat.
Oricum, te privește direct,
așa că e mai bine să afli de la mine.
- Ce? - Ce?!
O, ai dopuri în urechi!
Nu pot să repet de la început.
E suficient să spui.
Am venit să ne împăcăm.
În plus, am tot felul de noutăți.
Pot să intru?
Cred că da.
O clipă. Să văd dacă am halatul pe mine.
Nu-l am. Vrei să te întorci puțin cu spatele?
Lasă... E o frază răsuflată...
O să mă întorc eu.
Intră.
Ai citit ziarul?
Hm... Te referi la Rusty?
Da. Știu totul.
Nu l-am ales bine, nu-i așa?
Am crezut că e doar un nemernic,
dar e regele nemernicilor.
Un rege al nemernicilor deghizat.
Dar nu știi care e partea cea mai rea.
Nu numai că e un nemernic autentic,
dar e și falit.
N-are nici o lețcaie.
Familia lui e bogată, dar el e falit.
Are datorii de 700.000 de dolari.
Îți închipui? 700.000 de dolari?
Dacă ar fi 43 de dolari, aș înțelege.
De aceea s-a decis
să se însoare cu Regina Porcilor.
Să-ți spun ceva, Fred, dragule.
M-aș căsători imediat cu tine pentru bani.
- Tu te-ai însura cu mine pentru bani? - Chiar acum.
Avem noroc că nici unul dintre noi nu e bogat.
Da...
Dragă Fred, mă bucur așa mult să te văd!
Ce-ai mai făcut?
Am scris.
Tocmai am fost anunțat că mi se publică o povestire.
Minunat!
Dar ce-o să spună
prietena ta, decoratoarea?
Am crezut că trebuie să te abții să de întreții singur.
Știi ceva?
N-am nici un chef să-i spun.
Hai să bem ceva, să ne plimbăm
și să sărbătorim evenimentul!
Bine. Cred că mai e niște șampanie în frigider.
- Deschide-o tu, până mă îmbrac. - Bine
Nu cred că am mai băut șampanie înainte de micul dejun.
De câteva ori am băut la micul dejun,
dar niciodată înainte.
Am o idee minunată.
Să ne petrece ziua făcând lucruri pe care nu le-am mai făcut niciodată.
Pe rând. Întâi tu, pe urmă eu.
Sigur că nici nu pot să mă gândesc la vreun lucru pe care să nu-l fi făcut...
Niciodată nu m-am plimbat dimineața,
de când am venit la New York.
M-am plimbat pe Fifth Avenue la șase, dar eu cred că atunci e încă noapte.
- Crezi că asta contează? - Sigur. Acum suntem chit.
- Nu-i așa că-ți place? - Ce anume?
Tiffany!
Nu e minunat?
Acum înțelegi de ce spuneam că acolo nu ți se poate întâmpla nimic rău?
Nu mă dau în vânt după bijuterii, bineînțeles, cu excepția diamantelor.
Cum e cel de aici!
Ce părere ai?
Ei bine...
Cred că ar fi de prost gust să port diamante înainte de 40 de ani.
Așa e, dar până atunci trebuie să ai ceva.
O să aștept.
Ba nu. O să-ți cumpăr un cadou.
Tu mi-ai luat o bandă pentru mașina de scris și mi-a purtat noroc.
Dar la Tiffany toate sunt foarte scumpe.
Am cecul și încă zece dolari.
Nu te las să-ți încasezi cecul.
Dar accept un cadou de cel mult zece dolari.
Deși nu știu ce putem găsi la Tiffany în valoare de zece dolari.
Pot să vă ajut?
S-ar putea. Căutăm un cadou pentru doamna.
Desigur, domnule. Vă gândiți la ceva anume?
Ne-am gândit la diamante.
Nu vreau să vă supăr, dar doamna crede că diamantele nu i se potrivesc.
Cred că arată nemaipomenit la o doamnă mai în vârstă.
Dar mie nu-mi stau bine. Înțelegeți?
- Desigur. - Să fiu cinstit, mai există
și o altă problemă, una financiară.
Ne putem permite o sumă limitată.
Vă pot întreba care e limita?
- Zece dolari! - Zece dolari...
Asta e, într-adevăr, o sumă limitată.
- Înțeleg. - Aveți ceva în valoare de zece dolari?
Să fiu sinceră, la prețul acesta
oferta e foarte limitată.
Avem, totuși, ceva nou,
pentru cei care au deja tot ce le trebuie.
Un instrument pentru format numerele de telefon,
din argint.
Costă 6,75 dolari, cu taxele incluse.
Un instrument din argint pentru format numerele de telefon?
Da, domnule. 6,75 dolari, cu taxele incluse.
E un preț bun, dar trebuie să mărturisesc
că speram să găsesc ceva... Cum să spun...
Ceva mai romantic.
- Ce părere ai? - Un instrument pentru numere de telefon?
Arată bine fața de celelalte, dar cred că ne înțelegeți...
Am încercat...
Totuși, puteți să ne gravați ceva, nu?
Presupun că da...
Desigur.
Singura problemă ar fi că trebuie să cumpărați ceva,
ca să aveți pe ce grava inscripția.
Înțelegeți?
Putem să gravăm ceva aici, nu?
Ar fi frumos.
Acesta n-a fost cumpărat de la Tiffany?
Nu. A fost cumpărat de la...
L-am găsit într-o pungă cu cartofi prăjiți.
Am înțeles.
Încă se mai găsesc premii în pungile cu cartofi?
O, da.
E bine să știi asta.
Îți dă un sentiment de solidaritate
și de continuitate cu trecutul.
Cei de la Tiffany îl vor grava cu adevărat pentru noi?
Sau credeți că firma nu face asemenea lucruri?
De obicei nu facem asta,
dar veți vedea că suntem foarte înțelegători.
Dacă-mi spuneți ce inițiale doriți să gravăm,
va fi gata mâine dimineață.
Nu ți-am spus eu că e un loc încântător?
De fapt, ce e aici?
Spuneai că vrei să te așezi undeva. Aici e Biblioteca.
N-ai mai fost niciodată?
Nu. E al doilea lucru pe care nu l-am mai făcut.
Dar nu văd nici o carte.
Sunt acolo, înăuntru.
Vezi?
În fiecare sertar, sunt niște cartonașe
pe care sunt notați autorii și cărțile.
Fascinant!
Varjak.
Serios?
Ia te uită! Nu-i așa că e minunat?
Ai ajuns într-o bibliotecă.
"Nouă vieți" de Paul Varjak.
Sunt o grămadă de cifre...
Chiar crezi că au cartea?
Da. Vino cu mine!
Numărul 57. E al nostru.
57, vă rog.
"Nouă vieți" de Paul Varjak.
Ați citit-o? E minunată!
- Mă tem că n-am citit-o. - Ar trebui. El a scris-o.
E Paul Varjak în carne și oase.
Nu mă crede.
Arată-i permisul de conducere
sau legitimația de la club, ceva.
Serios, el e autorul! Să mor dacă mint!
Domnișoară, vă rog să vorbiți mai încet!
Dă-i un autograf.
N-ar fi frumos s-o personalizăm puțin?
Domnișoară, insist...
Haide, nu sta așa! Semnează cartea!
Bine. Ce să scriu?
Ceva sentimental.
Ce faceți? Opriți-vă!
Distrugeți proprietatea publică!
Bine, dacă asta credeți...
Hai să mergem, Fred!
Locul ăsta nici nu se compară cu Tiffany.
Ai furat vreodată din magazine
când erai mic?
Nu. Sunt un tip înclinat spre studiu. Tu ai furat?
Da. O mai fac din când în când, ca să nu-mi pierd îndemânarea.
Haide, nu fi laș!
N-ai mai făcut-o niciodată și e rândul tău!
- Haide! - Nu văd nimic.
Bună, pisico! Stăpâna casei e aici?
Bau?
Ești nebun. Știai că ești nebun?
Dar eu te iubesc, oricum!
Ce-i?
Trebuie să-ți vorbesc.
Bine.
Vrei să bei ceva?
Dacă vrei să avem o discuție serioasă...
Dacă e așa,
ori îți scoți masca aia stupidă,
ori îmi pun și eu una.
Privește...
Ce s-a întâmplat?
Ai probleme cu femeile?
Asta era, dragule?
O, înțeleg.
Ei bine, nu e prea grav.
De fapt, mă așteptam la asta.
Nu pot spune că-mi convine, dar mă așteptam.
Cine e?
N-are nici o legătură cu ea.
Asta este între noi doi.
Înseamnă că e ceva serios.
Ei bine...
Ești o femeie sofisticată.
Nu putem să terminăm relația cu eleganță?
S-o terminăm?
Da.
Bine...
Cred că Andy Hardy s-a îndrăgostit.
Cine e? O chelneriță?
O vânzătoare?
Nu. Trebuie să fie bogată, nu-i așa, Paul?
Ca să te poată ajuta, nu?
Destul de ciudat...
E o fată care nu poate ajuta pe nimeni. Nici măcar pe ea însăși.
În schimb, eu o pot ajuta. E un sentiment plăcut.
Bine.
Înțeleg.
Paul, să știi că eu
chiar sunt o femeie sofisticată.
- Ce faci? - Scriu un cec.
Nu mă mai privi așa uimit.
M-ai mai văzut scriind cecuri.
O mie de dolari pe numele lui Paul Varjak.
Du-o undeva pentru o săptămână.
Ai dreptul la un concediu plătit.
E o simplă problemă de afaceri, dragă.
Dacă erai deștept,
i-ai fi adunat pe ceilalți băieți și ai fi organizat un sindicat.
Atunci ai fi beneficiat și de alte avantaje.
Spitalizare, pensie,
ajutor de șomaj când ești...
cum să spun,
între două combinații!
Îți mulțumesc că ușurezi lucrurile.
Nu fi absurd, dragule!
Ia cecul
și sun-o pe fată!
Nu, mulțumesc. Am și eu un cec.
Când îți mai găsești un scriitor pe care să-l ajuți,
vezi să aibă măsura mea.
În felul ăsta, nu va mai fi nevoie să scurtezi mânecile.
- Ce faci? - Scuză-mă... Regret...
Semeni cu o fată pe care o cunosc, Holly...
Serios?
Îmi cer scuze...
Bună!
Ce vrei?
Să vorbesc cu tine.
Sunt ocupată.
Ce faci?
Citesc.
"America de Sud. Ținutul Bogăției și al Făgăduinței."
E foarte interesantă.
Hai să plecăm de-aici!
Am spus că vreau să plecăm. Vreau să vorbesc cu tine.
Ce se petrece cu tine? Ce s-a întâmplat?
Fred, te rog să mă lași în pace!
Holly, te iubesc!
- Unde te duci? - La toaletă.
- Ce e cu tine? - Lasă-mă să plec!
- Nu! - Fred, te rog să-mi dai drumul!
Să lămurim ceva.
Nu sunt și n-am fost niciodată Fred, nici Benny Shacklett!
Mă cheamă Paul Varjak și te iubesc!
Dă-mi drumul!
Nu, până când nu ne lămurim. Ce e cu prostiile astea despre America de Sud?
Mă gândeam că dacă mă mărit cu un bărbat din America de Sud
ar trebui să aflu câte ceva despre zona aia.
Te măriți cu un bărbat din America de Sud? - José.
- Cine dracu' e José? - José da Silva Perreira.
Cine dracu' e José da Silva Perreira?
Dragă, l-ai cunoscut. E prietenul lui Mag Wildwood.
Cel înalt și chipeș, care a venit la petrecere împreună cu Rusty.
N-o să mă crezi, dragă,
dar nu numai că arată bine și e bogat,
e nebun după mine!
- Ți-ai pierdut mințile! - Crezi că sunt proprietatea ta?
Da, exact asta cred.
Știu. Așa cred toți, dar se înșeală!
Ascultă, eu nu sunt un oarecare!
Sau poate că sunt...
Asta crezi tu?
Sunt la fel ca toți nemernicii de care ai avut parte?
Stai puțin.
Dacă așa e...
Dacă asta crezi cu adevărat,
vreau să-ți dau ceva.
Ce-i asta?
50 de dolari pentru toaletă.
Nu te-aș invita înăuntru, dar e așa mizerie încât nu m-aș descurca singur.
- Ai un mesaj. - Nu!
Olé.
Bună seara, domnule Yunioshi!
Bună seara, Paul!
Bună seara!
Te rog, trebuie să mă ajuți!
Lasă-mă să plec. Nu!
O, Fred!
Fred!
Nu! Nu!
- Ce i-ai făcut? - Nimic.
A citit o telegramă, apoi a început să spargă totul în jur
și să se comporte ca o nebună.
E îngrozitor!
Nu-mi permit un scandal. E o situație delicată.
E vorba de numele meu, de poziția mea, de familie...
Crezi că o să vină iar poliția?
Nu văd de ce. Nu există lege care să interzică distrugerea propriilor bunuri.
- Unde e telegrama? - Acolo.
"Am fost anunțat că tânărul Fred a murit"
"într-un accident de mașină, în Fort Riley, Kansas".
"Soțul tău și copiii sunt alături de tine"
"în această grea pierdere suferită."
"O să-ți scriu în curând. Cu dragoste, Doc."
Fratele ei, Fred...
Ținea mult la fratele ei?
Da.
Ce putem să facem?
Să încercăm s-o ajutăm.
Eu am încercat, dar n-a fost de folos.
Ai o fermă în Brazilia, nu?
Da.
Asta e bine. O să-i placă.
Mai bine du-te înăuntru!
- Bună! - Salut! Am primit telegrama ta.
De unde ai știut unde sunt?
Te-am căutat peste tot. Am dat telefoane, am întrebat,
apoi m-am gândit să mă uit în cartea de telefon. Îmi pare bine că ai venit.
Arăți bine.
Crezi? Sunt grasă ca un purcel și nu m-am coafat de luni de zile,
dar sunt foarte fericită. Cred că se vede.
Și tu arăți foarte elegant.
Am o slujbă. Am și scris câte ceva.
Știu, am citit trei din povestirile tale.
Două în "New Yorker" și una într-o revistă de umor.
- Nu vrei să stai jos? - Mulțumesc.
- M-am apucat de tricotat. - Văd.
Cred că va arăta bine când va fi gata.
Am emoții.
José a adus schițele pentru noua fermă pe care o construiește.
Am impresia că schițele lui s-au amestecat cu tiparele mele.
N-ar fi exclus să tricotez o fermă.
Dragul meu, nu pot să-ți spun cât sunt de fericită!
Ce-i asta?
Portugheză. O limbă foarte grea.
Are patru mii de verbe neregulate.
Impresionant. Ce înseamnă?
Cred că te-ai combinat cu măcelarul.
Holly, despre ce e vorba?
De ce ai vrut să mă vezi?
José rămâne la Washington în noaptea asta și m-am gândit că dacă te invit, o să vii.
Mi-am luat rămas bun de la toți cei la care țin.
- Pleci undeva? - Plec mâine, la Rio.
Am bilet de avion. Mi-am luat rămas bun și de la Sally.
- José vine cu tine? - Vom zbura cu avioane diferite.
Zice că nu e bine să călătorim împreună.
Familia lui e foarte cunoscută acolo și e îngrijorat pentru chestiile astea.
M-am gândit să mă dau mare și să gătesc pentru noi.
Ne vom distra când vom mânca. Ți-am spus cât de fericită sunt?
Da.
Așadar, te căsătorești.
Nu mi-a cerut mâna. Nu cu atât de multe cuvinte...
Adică patru?
Sunt patru cuvinte:
"Te căsătorești cu mine?"
Sunt convinsă că ne vom căsători.
Vom merge la biserică și toată familia lui va fi acolo.
De aceea așteaptă să ajungem la Rio. Așa cred.
Crezi că încearcă să ne spună ceva?
Sper că-ți place puiul cu orez și sos de ciocolată.
E o specialitate din estul Indiei.
Acum trei luni nu știam să fac nici omletă.
Ai pățit ceva?
Dumnezeule! Am vrut să te impresionez!
Nu prea mă dau în vânt după puiul cu sos.
Hai să ieșim undeva! Plătesc eu masa de adio.
Ar fi bine, dacă putem merge îmbrăcați așa.
Peste mulți...
mulți ani...
mă voi întoarce
cu nouă brazilieni mici.
Vor avea pielea închisă la culoare, ca José
și ochi verzi și strălucitori.
O să-i aduc aici,
pentru că trebuie să vadă toate astea.
Iubesc New York-ul!
Atunci, de ce pleci? Ce ai de câștigat?
Știu ce crezi și nu te condamn.
Mereu spun câte o replică din astea...
Cu excepția ta și a lui Doc, José e primul bărbat de treabă din viața mea.
Nu spun că e omul ideal.
E prea țâfnos și precaut ca să fie ideal.
Dacă ar trebui să aleg dintre toți bărbații în viață, nu pe el l-aș alege.
Poate pe Nehru sau pe Albert Schweitzer,
sau pe Leonard Bernstein.
Totuși, îl iubesc la nebunie pe José.
M-aș lăsa de fumat, dacă mi-ar cere-o.
Hai să mâncăm, dragă!
Se face târziu.
Mâine plec și încă nu mi-am făcut bagajele.
N-am vrut ca José să creadă că obișnuiesc să pierd cheile,
așa că am comandat 26 de bucăți.
Stai! Am o idee mai bună.
Un gest de adio!
Cineva o fi deschis încuietoarea.
Yunioshi ăsta e foarte priceput!
Treziți-vă! Vin englezii!
În cazul ăsta, brazilienii!
Exact!
Trebuie să curăț toată mizeria.
Știi că...
Iat-o, domnule locotenent! Femeia căutată de poliție!
Groenberger, de la Narcotice.
Cum adică?
Stai puțin! Ce se petrece aici?
- Întreabă-l pe șeful tău. - Care șef?
Sally Tomato. Haide, întreabă-l!
Căutați! E plin de droguri aici!
- Cum te cheamă? - Varjak.
Încetați, acolo!
Paul Varjak.
Pleacă de-aici! Valea!
Sunt scriitor.
Nu vă pot răspunde la întrebări.
Liniște, vă rog!
Nu vă pot răspunde la întrebări.
Pe rând, vă rog.
Încetați!
Dragă, începe tu!
E adevărat că ai transmis mesaje codificate din partea lui Tomato?
Bineînțeles că nu.
Îl întâlneam pe dl O'Shaughnessy la Hamburger Heaven
și îi transmiteam prognoza meteo. Nu-mi cereți detalii, pentru că nu știu nimic.
- Obișnuiai să-l vizitezi pe Tomato? - În fiecare săptămână. Ce-i rău în asta?
Știai că Tomato făcea parte dintr-un cartel al drogurilor.
Nu mi-a vorbit niciodată despre asta.
Mă înfurie faptul că e așa de persecutat.
E un om deosebit de sensibil. E un scump!
- Așadar, ești nevinovată. - Bineînțeles!
- Ce ai de gând să faci? - Ce vrei să spui?
Cine e avocatul tău?
Nu știu. Presupun că domnul O'Shaughnessy.
Domnule O'Shaughnessy!
Pleacă de-aici!
Domnule O'Shaughnessy!
Tacă-ți gura!
Complicele lui Tomato a fost arestat.
- Alo! - Domnul Paul Varjak?
Da.
Aveți legătură cu dl Berman, la Hollywood.
Vă rog să introduceți trei dolari pentru primele trei minute.
Alo? Alo?
Aici O.J. Berman. Cine mă caută?
- Sunt Paul Varjak. - Mă bucur că te aud, puștiule.
Varjak. V-A-R-J-A-K.
Sunt un prieten al lui Holly. Ne-am întâlnit la petrecerea ei din New York.
- Cine? - Paul Varjak.
V-A-R...
Domnule Berman, sunt Fred.
"Fred-dragule", nu?
Suni în legătură cu puștoaica, nu?
Liniștește-te! Totul e sub control.
Am vorbit cu avocatul meu din New York.
I-am spus să se ocupe de tot,
să-mi trimită nota de plată și să nu pomenească numele meu.
- Poftim? - Nu vreau să fiu amestecat în asta.
Mă auzi?
Parcă ai fi într-un tunel.
E din cauza telefonului cu difuzor.
- Poftim? - Am un telefon cu difuzor, Fred.
Cauțiunea e de 10.000 de dolari.
Avocatul meu o poate scoate din închisoare azi la 10.00.
Să-ți spun ce ai de făcut.
Du-te în dărăpănătura unde stă,
adună tot ce are,
apoi du-te la poliție, scoate-o de acolo și du-o la un hotel, sub un nume fals.
Încearcă s-o ții departe de reporteri.
Cred că înțelegi. Faci asta?
Sigur, domnule Berman.
Îți sunt foarte recunoscător.
Las-o baltă! Îi sunt dator cu asta.
De fapt, nu-i datorez nimic, dar...
E nebună,
e o prefăcută,
dar e una autentică.
Înțelegi ce vreau să spun, puștiule?
Da, înțeleg.
Mulțumesc mult, domnule Berman.
Bine.
De ce nu te porți frumos?
Ce noapte!
Am pătruns în locuința ta în timp ce nu erai acasă.
Hotel Clayton, șofer. Intersecția străzilor 84 și Madison.
O.J. consideră că e mai bine să nu apari în public, o vreme.
Am aici aproape toate lucrurile tale, inclusiv pisica.
Sper că n-a pățit nimic.
Salut, pisică!
Miorlăitor fără nume!
Ai găsit biletul de avion?
- E aici. Putem să primim banii înapoi. - Glumești?
- Cât e ceasul? - Puțin peste ora zece...
Bine. La aeroportul Idlewild, vă rog!
N-o lua în seamă!
- Nu poți să faci asta! - De ce?
Nu înțelegi că ai ieșit pe cauțiune?
Dacă descoperă că ai plecat, te vor închide pentru totdeauna.
Nu fi absurd, dragul meu! În câteva zile voi fi căsătorită
cu viitorul președinte al Braziliei,
care-mi va acorda imunitate diplomatică.
Eu nu m-aș baza pe asta.
Ce s-a întâmplat, dragule?
Am un mesaj pentru tine.
Înțeleg.
Ți l-a dat chiar el său l-a strecurat pe sub ușă?
Un văr...
Dă-mi, te rog, poșeta, dragule.
O fată nu poate citi un asemenea mesaj
fără să fie aranjată.
Vrei să mi-l citești tu, dragule?!
Nu cred că pot să suport.
Ești sigură că asta vrei?
"Scumpa mea fetiță,"
"te-am iubit știind că ești deosebită."
"Spre disperarea mea,"
"am descoperit într-un mod brutal"
"cât de nepotrivită ești pentru a deveni soția"
"unui om cu poziția mea socială."
"Regret situația grea în care te afli"
"și nu cred că e cazul"
"să te condamn și eu,"
"în plus față de cei ce te înconjoară."
"Sper să nu-mi condamni nici tu atitudinea."
"Am de protejat un nume și o familie."
"Când vine vorba de ele, devin un laș."
"Copila mea frumoasă, uită-mă!"
"Dumnezeu să te apere!"
"José."
Ei bine?
Cel puțin e cinstit.
M-a emoționat.
Te-au emoționat balivernele alea?
Spune că e un laș.
Deci nu e un nemernic obișnuit,
nici regele lor.
E doar un laș prăpădit.
Dumnezeule mare!
Gata cu America de Sud!
Nu cred că ești potrivită să fii regina Pampasului.
- La Hotel Clayton. - Idlewild!
Poftim?
Avionul pleacă la 12 și nu vreau să-l prind.
- Holly, nu se poate! - De ce?
Nu mă duc după José,
dacă la asta te gândeai.
În ceea ce mă privește, el e viitorul președinte de Nicăieri.
Nu vreau să irosesc un bilet de avion.
În plus, n-am mai fost în Brazilia.
Te rog, dragule, nu mă privi așa!
Plec și cu asta, basta.
Tot ce vor ei de la mine e să depun mărturie în procesul lui Sally.
Nimeni nu vrea să mă acuze.
N-au nici cea mai mică șansă.
Oricum, am terminat cu orașul ăsta,
cel puțin pentru o vreme.
Există aici câteva lucruri
care pot distruge universul unei fete.
Ar trebui să se ia măsuri serioase.
Să-ți spun ce poți face pentru mine, dragul meu. Când te întorci,
interesează-te la New York Times
și trimite-mi o listă cu primii 50 de bărbați bogați din Brazilia.
Holly,
n-am să te las să faci asta.
- Tu n-o să mă lași! - Sunt îndrăgostit de tine!
- Și ce-i cu asta? - Ce-i cu asta? Înseamnă mult!
Te iubesc! Îmi aparții!
Nu. Oamenii nu își aparțin unul altuia.
Ba da!
Nu las pe nimeni să mă închidă într-o cușcă! - Nu asta vreau. Eu vreau să te iubesc.
E același lucru.
Ba nu e! Holly...
Nu sunt Holly! Nu sunt nici Lula Mae!
Nu mai știu cine sunt. Sunt ca pisica. Suntem două amărâte fără nume.
Nu suntem ale nimănui și nu avem pe nimeni!
Nici măcar nu ne avem una pe cealaltă!
Oprește mașina!
Ce părere ai?
E un loc potrivit
pentru cineva dur ca tine. Tomberoane, o droaie de șobolani...
Valea! Am spus să pleci! Șterge-o!
Să mergem!
Șofer,
oprește!
Știi care e problema ta, domnișoară Nu-Știu-Cum?
Ești o lașă!
N-ai pic de curaj!
Te temi să ieși afară și să dai piept cu viața.
Oamenii chiar se îndrăgostesc.
Oamenii chiar își aparțin unii altora,
pentru că asta este singura lor șansă de a fi fericiți.
Spui că ești un spirit liber, o sălbăticiune,
dar te temi că cineva te va închide într-o cușcă.
Ei bine, scumpo, deja ești în cușcă.
Singură ți-ai construit-o!
Nu se află în Tulip, Texas sau în Somalia.
O porți cu tine peste tot.
Nu contează unde fugi,
până la urmă tot la tine însăți vei ajunge.
O car după mine de luni de zile.
N-o mai vreau.
Vino, pisicuțo!
Pisicuțo!
Unde e pisica?
Nu știu.
Aici. O, pisico!
Doi hoinari
plecați să vadă lumea
Sunt atât de multe în lume
de văzut
Urmărim
același capăt
al curcubeului
ce ne așteaptă după colț
pe prietenul meu
Moon River
și pe mine